לְמִיסְבַּר – שיעורי עמקות ולומדות בגמרא
שיעורי עיון קצרים על דפי הש”ס מאת הרה”ג רבי ישראל כהן שליט”א, משיעורים שנאמרו במקומות התורה ‘עוד יוסף’ ו’זאת ליעקב’.
לשאלות, לשיעורים ולבירורים: lemisbar@gmail.com
להורדת השיעור:
וידאו http://daf-yomi.com/MediaPage.aspx?id=228807
שמע http://daf-yomi.com/MediaPage.aspx?id=228686
יבמות דף צד
להלן דף הגמרא, מפוסק:
עמוד א
דסניא ליה? אמר להו רב ששת, תניתוה, ‘אמרו לה מת בעליך ואח”כ מת בנך ונשאת ואח”כ אמרו לה חילוף היו הדברים – תצא, והולד ראשון ואחרון ממזר’; היכי דמי? אילימא תרי ותרי – מאי חזית דסמכת אהני, סמוך אהני? ועוד, ממזר? ספק ממזר הוא! וכ”ת לא דק, הא מדקתני סיפא ‘הראשון ממזר והאחרון אינו ממזר’, ש”מ דדוקא קתני! אלא לאו חד, וטעמא דאתו בי תרי אכחשוה, הא לאו הכי מהימן! לעולם תרי ותרי, וכדאמר רב אחא בר מניומי בעדי הזמה, הכא נמי בעדי הזמה. א”ל רב מרדכי לרב אשי, ואמרי ליה רב אחא לרב אשי, ת”ש, ‘אין האשה נאמנת לומר מת יבמי שאנשא ולא מתה אחותי שאכנס לביתה’; היא ניהי דלא מהימנא, הא עד אחד מהימן! וליטעמיך, אימא סיפא, ‘אין האיש נאמן לומר מת אחי שאייבם את אשתו ולא מתה אשתי שאשא את אחותה’; הוא ניהו דלא מהימן, הא עד אחד מהימן, בשלמא גבי אשה – משום עיגונא אקילו בה רבנן, אלא גבי איש מאי איכא למימר? אלא כי איצטריך, לר”ע איצטריך; סד”א הואיל וא”ר עקיבא יש ממזר מחייבי לאוין, אימא חיישא אקלקולא דזרעא ודייקא, קמ”ל (דאקלקולא דידה חיישא, אקלקולא דזרעא לא חיישא). רבא אמר, עד אחד נאמן ביבמה מק”ו – לאיסור כרת התרת, לאיסור לאו לא כל שכן? א”ל ההוא מרבנן לרבא, היא עצמה תוכיח, דלאיסור כרת התרת, לאיסור לאו לא התרת! ואלא איהי מ”ט לא מהימנא? דכיון דזימנין דסניא ליה, לא דייקא ומינסבא, עד אחד נמי, דכיון דזמנין דסניא ליה, לא דייקא ומינסבא: זה מדרש דרש רבי אלעזר בן מתיא וכו’: אמר רב יהודה, אמר רב, הוה ליה לר’ אלעזר למדרש ביה מרגניתא, ודרש ביה חספא! מאי מרגניתא? דתניא, (ויקרא כא ז) ”ואשה גרושה מאישה’ – אפילו לא נתגרשה אלא מאישה פסולה לכהונה, והיינו ריח הגט דפוסל בכהונה’: מתני’. מי שהלכה אשתו למדה”י, באו ואמרו לו מתה אשתך ונשא את אחותה, ואח”כ באת אשתו – מותרת לחזור
עמוד ב
לו, ומותר בקרובות שניה ושניה מותרת בקרוביו, ואם מתה ראשונה מותר בשניה. אמרו לו מתה אשתו ונשא את אחותה, ואחר כך אמרו לו קיימת היתה ומתה – הולד ראשון ממזר והאחרון אין ממזר. ר’ יוסי אומר, כל שפוסל ע”י אחרים – פוסל ע”י עצמו, וכל שאין פוסל ע”י אחרים – אינו פוסל ע”י עצמו: גמ’. ואע”ג דאזיל אשתו וגיסו למדינת הים, דאהני הני נשואים דקמיתסרא אשת גיסו אגיסו, אפ”ה אשת גיסו אסירא אשתו שריא, ולא אמרינן מתוך שנאסרה אשת גיסו אגיסו תיאסר אשתו עליו. לימא מתניתין דלא כר”ע, דאי ר”ע הויא לה אחות גרושתו, דתניא, ‘כל עריות שבתורה אין צריכות הימנו גט חוץ מאשת איש שנשאת על פי ב”ד, ור”ע מוסיף אף אשת אח ואחות אשה’, וכיון דאמר ר”ע בעיא גט, ממילא איתסרא עליה, דהויא לה אחות גרושתו? ולאו איתמר עלה, א”ר גידל, א”ר חייא בר יוסף, אמר רב, האי אשת אח, היכי דמי? כגון שקדש אחיו את האשה והלך למדינת הים ושמע שמת אחיו ועמד ונשא את אשתו, דאמרי אינשי הך קמא תנאה הוה ליה בקידושין והאי שפיר נסיב; והאי אחות אשה נמי, היכי דמי? כגון שקידש את אשה והלכה למדינת הים ושמע שמתה עמד ונשא את אחותה, דאמרי אינשי הך קמייתא תנאי הוה ליה בקדושיה והא שפיר נסיב, אלא נשואין מי איכא למימר תנאה הוה ליה בנשואין? אמר ליה רב אשי לרב כהנא, אי ר’ עקיבא, ליתני נמי חמותו? דהא שמעינן ליה לר”ע דאמר חמותו לאחר מיתה לאו בשרפה, דתניא (ויקרא כ יד) ”באש ישרפו אותו ואתהן’ – אותו ואת אחת מהן, דברי ר’ ישמעאל, ר”ע אומר אותו ואת שתיהן’; בשלמא לאביי דאמר משמעות דורשין איכא בינייהו, דר’ ישמעאל סבר חדא כתיב ור’ עקיבא סבר תרתי כתיב, שפיר, אלא לרבא דאמר חמותו לאחר מיתה איכא בינייהו, ליתני נמי חמותו? אמר ליה, נהי דמיעטה קרא משרפה, מאיסורא מי מיעטה קרא? ותאסר בשכיבה דאחותה, מידי דהוה אאשה שהלך בעלה למ”ה? לא דמי; אשתו דבמזיד אסירא מדאוריי’ – בשוגג גזרו בה רבנן,
© כל הזכויות שמורות לאור הגנוז ברסלב - נבנה על ידי אמויה סטודיו בניית וקידום אתרים | אחסון אתרים